TRG THORNTON
LONDON STANDARD NERIJEŠENO UBOJSTVO NA TRGU
DAVITELJ I DALJE NA SLOBODI
Odmakni se.
Ne, Paula. Ne osvrći se.
Trebaš zaboraviti sve što se ovdje dogodilo.
Zato ideš u Italiju, signoru Guardiju.
Bio je najbolji prijatelj tvoje tetke, a sigurno će biti i tvoj.
Možda će te signor Guardi učiniti velikom pjevačicom, poput nje.
Zar to ne bi voljela?
Moraš misliti na budućnost, draga, ne na prošlost.
MAESTRO GUARDI - Učitelj pjevanja
Ne. Stanite malo, signorina.
Nema smisla. Paula, niste usredotočeni.
Ne razmišljate o pjevanju.
Sve ove godine naporno ste radili. Što vam se dogodilo?
Ovo je tragedija, signorina. Čini se da vam to nije jasno.
Zar niste čuli kako vaša tetka pjeva Luciju?
Nalik ste joj.
No ne pjevam kao ona. Znam.
Signor Guardi, mogu li popričati s vama ozbiljno?
- Najozbiljnije. - Maestro.
Imamo još 10 minuta.
Ako nećemo nastaviti, molim vas da me ispričate.
- Dobro, signor Antone, - Hvala. Doviđenja, signorina.
Što ste mi to ozbiljno htjeli reći?
"Najozbiljnije."
Signor Guardi, trudila sam se. Naporno sam radila, no nema koristi.
- Nemam glas, zar ne? - Problem nije samo u vašem glasu.
Niste se srcem posvetili pjevanju.
Svaki put kad ovamo dođete, doimate se sretnijom, a pjevate lošije.
Recite mi Paula, jeste li zaljubljeni?
Da. To mi se nije nikad dogodilo...
nisam se tome nadala...
a sad kao da ništa drugo ne postoji...
čak ni glazba, koja mi je uvijek puno značila.
U pravu ste. Pjevam, a misli mi lutaju.
Presretna sam. Zato kažete...
kako nikada ne bih mogla razumjeti tragediju.
Žao mi je. Bio sam grub,...
grub i u krivu.
Tebi se tragedija već dogodila...
i to kakva.
Ali sad je prilika da je zaboraviš, dijete moje.
Iskoristi je. Oslobodi se prošlosti...
a neko vrijeme i pjevanja. Sreća je bolja od umjetnosti.
Dragi Maestro, nitko nije bio tako dobar kao vi prema meni otkad je ona umrla.
Hoćeš li me upoznati s čovjekom koji mi otima učenicu?
Da, naravno.
Sastaješ se s njim.
Čim završi sat, odjurit ćeš k njemu.
Je li ljubomoran na tvoju glazbu, na sate koje nisi s njim?
Dragi Maestro...
Ne znam kad ćemo se ponovo vidjeti.
Hvala vam.
- Jesi li mu rekla? - On je rekao meni. Ali ne zna tko si.
- Što je rekao? - Da bih se trebala opredijeliti za sreću.
A hoćeš li? Sada? Zašto još uvijek oklijevaš, Paula?
Ali ja te ne poznajem. Ne znam ništa o tebi.
Ni ja o tebi, ali želim se oženiti tobom.
- Bojiš li se? - Možda malo, da.
- Mene? - Ne.
Nikako tebe, nego sreće.
Nisam je baš imala, kao da je ne mogu imati.
Moraš mi dati vremena da se naviknem na to.
Imat ćeš ga koliko hoćeš. Toliko sam te čekao.
Čekao? Poznajemo se tek dva tjedna.
Čekam te cijeli život. Mogu još malo.
Ali neće biti lako čekati, biti strpljiv gledajući te.
Ne, ni meni neće biti lako.
- Trebala bih otići. - Otići?
Biti sama tjedan dana, samo tjedan...
kako bih bila sigurna, samo to.
- Gdje ćeš otići? - Mislila sam, možda na Jezera.
- A kad ćeš otputovati? - Sutra, vjerujem.
- Sutra? - Je li to prerano?
Ne, što prije odeš, prije ćeš se vratiti.
Ali dok si na putu, ne zaboravi da te ja ovdje čekam...
i volim.
Mili moj.
O, moj Bože! Za Boga miloga!
- Tako je uzbudljivo. - Vaša knjiga?
Da. Radi se djevojci pred udajom, i znate što?
- On je već zakopao šest žena u podrumu. - To je popriličan broj.
Da, a tek sam na 200-toj stranici, sigurno će biti još toga.
- Ovo je divna knjiga. - Zvuči malo morbidno.
Da. Bojim se da mi se sviđaju takve priče tu i tamo.
Brat me zove "Krvožedna Bessie".
- Kušajte kolačić, draga. - Hvala.
Probavni kolačići. Ružno ime, zar ne?
Ja ih zovem "probi kolačići".
Nikamo ne idem bez njih.
- Vi niste Engleskinja, zar ne? - Ne.
Odgojena sam tamo. Moja je tetka iz Londona.
- Putujete li tamo sada? - Ne. Idem na jezero Como.
- Sama samcata? - Da, posve sama.
- Ali je li to pametno? - Mislim da mi se ništa neće dogoditi.
Ja idem u London. Moram biti u Londonu u proljeće.
Znate već, šafrani, narcisi i tulipani.
Vrtovi su tako lijepi u proljeće.
Svakog dana zaželim "dobro jutro" mojem cvijeću na trgu Thornton.
- Trg Thornton? - Da. Tamo ja živim, na broju 16.
Znate gdje je to?
- Znam za trg Thornton. - Poznajete li ikoga odande?
- Poznavala sam. Više ne. - Pitam se tko bi to mogao biti.
Poznajem gotovo svakoga tko tamo živi.
Svi smo prijatelji, svaki čas upadamo jedni drugima u kuću.
- Na kojem su broju bili vaši prijatelji. - Ne sjećam se više.
Znate, tamo smo imali pravi slučaj ubojstva.
Da, čula sam za to.
Na žalost, to je bilo samo godinu prije nego što sam doselila.
Prije deset godina, na broju 9, poznata pjevačica Alice Alquist.
- Uzmite još jedan kolačić, draga. - Ne, hvala.
Bio je to pravi misterij. Nikad nisu otkrili tko ju je ubio.
Nikad nisu otkrili ni motiv ubojstva.
Mnogo puta sam pokušala ući u tu kuću.
To je tako uzbudljivo. Zar ne? Mislim, samo proviriti.
Sve je onako kako je bilo.
Ništa nije promijenjeno...
- namještaj i sve ostalo... - Mislim da smo stigli u Como.
Bogme jesmo.
- Hoće li vas tko dočekati? - Ne.
- Pazite na sebe, hoćete li? - Hoću. Doviđenja.
Doviđenja. Posjetite me kad budete u Londonu.
Ja sam Thwaites, gospođica Thwaites.
Pokazat ću vam prozor sobe na broju 9 gdje se ono dogodilo.
Možete je vidjeti iz moje primaće sobe.
- Nećeš se ljutiti na mene? - Ljutiti?
Da nisi došao, zvala bih te.
Dođi vidjeti kakvo jutro.
Nije li ti hladno tako? Što si sanjala?
- Naš zajednički život. - I kakvim ga vidiš?
Vidjela sam sva mjesta na kojima ćemo biti zajedno.
Lijepa mjesta poput ovoga.
I ja sam mislio na naš život skupa, samo što sam ga čuo kroz glazbu.
- Nešto što želim zapisati. - Da, što?
Cijela je stvar puna sreće. Želim osjećaj ranog jutra.
- Ovog jutra. - Da.
Sa suncem u izlasku, koje ti osvjetljava kosu kao sad.
Ne znam kako će završiti. Možda i neće prije mene.
- Kad ćeš započeti? - Jednoga dana...
nakon našeg medenog mjeseca...
kad se smjestimo negdje u vlastitom domu.
- Gdje? - Gdje bi ti?
- Nisam razmišljala. U Parizu, možda. - U Parizu?
Ili u Rimu? Što kažeš na London?
London?
Paula, ako mi se nećeš smijati, kazat ću ti nešto.
Neću se smijati. Što?
To je samo zamisao, luckasta zamisao koja me već godinama proganja.
Bio sam jedne zime u Londonu.
Činilo se kao da nema grada na svijetu...
koji bi mogao biti hladniji beskućnicima...
ili topliji onima koji su imali dom.
Kako sam žudio za vlastitim domom...
u nekoj od onih tihih kuća na malim trgovima Londona...
zajedno sa ženom koju bih volio.
Bismo li mogli živjeti u Londonu? Ako ne u kući na trgu, onda...
Paula, što ti je?
- Ima jedna kuća na trgu. - Koja kuća?
Broj 9, trg Thornton.
- Ostavila mi ju je. - Ona?
Misliš na Alice Alquist?
Ona je bila majčina sestra. Majka mi je umrla kad sam se rodila.
Ne znam ništa o njoj ili o ocu.
Oduvijek sam živjela s tetkom kao da sam njezina.
Nakon onoga nikad se nisam vratila.
Tu kuću još uvijek sanjam ponekad...
jeziva je.
Čudno.
Otkad sam te upoznala nisam je sanjala.
Otkad sam te upoznala nije me strah.
- Strah? - Da.
Godinama se bojim nečega bezimenog...
sve otkad je umrla.
Ti si odagnao strah.
Ako je tako, veoma sam sretan.
Istina je. Pronašla sam mir u ljubavi.
- Mogla bih čak otići tamo s tobom. - Ne, Paula, ljubavi.
- Ne bih to tražio od tebe. - Da, tvoj san će se ostvariti.
Imat ćeš svoju kuću na trgu.
Dobro jutro, sunovrati. Dobro jutro, tulipani.
Percy! Evo ti, dragi.
Što to radite, dobri čovječe?
Spajam vodu za broj 9, gospođo.
Devet? Zašto za devet?
Naređeno mi je, gospođo.
Znači da će je konačno useliti, nakon svih tih godina.
Ja unutra ne bih živio.
Ne bih ni ja, ali voljela bih poviriti unutra.
- Dobro jutro. - Dobro jutro.
- Kasnimo li? - Nipošto. Tek sam stigao.
- Dobro jutro, gospodine Anton. - Dobro jutro.
Pa to ste vi. Sjećate li me se?
U vlaku u Italiji prošlog mjeseca. Probi kolačići.
Da, naravno, sjećam se.
Nemojte mi kazati da ćete useliti na broj 9?
Da.
Čeka nas gospodin Mufflin.
- Ispričavam se, moram ići. Možda možemo... - Nazvat ću vas čim se smjestite.
Ono je moja kuća tamo, s ljubičastim zavjesama.
Doviđenja, zasad.
Doviđenja. Baš mi je drago što smo susjedi.
I meni je.
Ovu bravu treba nauljiti.
Ako još nešto trebate, nazovite me. Doviđenja.
- Doviđenja. - Doviđenja, gospodine Anton.
Eto, Paula...
- Ovo je blagovaonica? - Da.
Mala radna soba je otraga.
- A primaća soba je gore? - Da.
Dođi, Paula. Nemoj stajati na dovratku.
Hoćeš li upaliti svjetlo, molim te?
- Gregory. - Soba je veoma lijepa.
Da, ali kad je vidim ovakvu...
sjećam se zabava u ovoj sobi kad je bila puna cvijeća i svjetla.
To su zasigurno bila sjajna vremena.
Sad je sve mrtvo.
Cijeli stan zaudara na smrt.
Evo ga. Začas će se osvježiti ponovo.
Tamo je čuvala svoje dragocjenosti.
Stvari koje je skupljala po svijetu.
- Ovo staklo je razbijeno. - Razbijeno je one noći.
Sve je bilo u neredu, ali ništa nije manjkalo.
Znam sve ovo napamet.
Bio je pravi užitak kad bi ih otključala...
izvadila i pričala o njima.
- Pažljivo, ljubavi. - Ovu je rukavicu nosila u Romeu i Juliji...
na svečanoj predstavi u Covent Gardenu.
Gounod joj se potpisao na nju.
Ne znam što je bilo s drugom rukavicom.
Pitala bih je...
ali ona bi se nasmijala i rekla kako ju je dala.
Velikom obožavatelju. Nikad mi nije rekla kome.
Da sam je barem upoznao.
Pokazat ću ti je.
Ovo je carica Theodora.
To je bila njezina najveća uloga.
U Sankt Petersburgu...
Car je dolazio na svaku predstavu.
Bila je jako lijepa, baš kao i ti.
Tamo sam je pronašla, ispred kamina...
pod njezinim portretom.
Bila sam u krevetu kad me nešto probudilo. Ne znam što je to bilo.
Sjurila sam se niz stepenice...
užasnuta, kao da sam znala što se dogodilo.
Bila je zadavljena.
Njezino lijepo lice bilo je posve...
Ne, ne mogu ostati ovdje.
Kako bi bilo kad bismo makli sve ovo što te podsjeća na nju?
Sliku, sav ovaj namještaj. Da ih sklonimo zauvijek?
Zamisli da iznova opremimo kuću novim, prelijepim stvarima...
za naš lijepi zajednički život.
Da, a kasnije ćemo opet priređivati zabave.
- Zar to ne želiš? - Da, no ne odmah.
Uživajmo još malo sami na medenome mjesecu.
- Da. Ja samo... - Znam.
Kasnije.
Kamo ćemo staviti sve ove stvari?
Ispod krova je potkrovlje.
Tamo su svi njezini kovčezi i kostimi.
Onda ćemo staviti i ovo tamo, a potom ćemo zatvoriti potkrovlje...
pa to više nećeš nikada morati vidjeti, niti misliti o tome.
U zlatna vremena taj je glasovir uvijek putovao s njom.
Treba ga ugoditi. Vidi, njezina glazba.
Njezina dionica Theodore, baš kakva je bila.
I to ćemo spremiti gore.
Ne, ne njezinu glazbu. Možda opet poželim učiti.
Htjela bih učiti njezine dionice.
- Zašto to sviraš? - Zašto ne?
To je bila njezina pjesma.
Uvijek ju je izvodila na koncertima, kao bis.
Svima je bila najdraža.
Tu je neko staro pismo.
"Draga gđice Alquist, molim vas da se još jednom vidimo.
"Slijedio sam vas u London."
Napisano je dva dana prije ubojstva.
- Gdje si ga našla? - U ovoj dionici. Sigurno ga je tu ostavila.
Potpisao ga je Sergis Bauer.
Daj mi ga!
- Gregory, što se događa? - Oprosti...
Nisam htio biti nasilan.
Samo...
Zašto te ovo pismo uznemirilo?
Nije u pitanju pismo. Zbog tebe se brinem.
Sve ove stvari podsjećaju te na nju.
Rekla si da se više ne bojiš, a sve što ovdje dodirneš...
vraća ti strah.
Sve dok se nečega bojiš ne možemo biti sretni.
Moraš je zaboraviti.
Ne, ne nju.
Samo ono što joj se dogodilo.
Elizabeth! Samo malo! Elizabeth!
- Dobar dan, Elizabeth. - Oh, to ste vi.
- Dobar dan. - Dobar dan.
- Kuća sad izgleda veoma lijepo. - Kako, molim?
Kažem, kuća sad izgleda veoma lijepo...
- izvana. - Da, gospođice.
Sigurno ste sretni što ste se konačno riješili radnika.
Da, gospođice.
Mislite li da će gospodin i gospođa Anton uskoro primati posjete?
Ne bih znala zasigurno, gospođice. Još nismo imali posjeta.
Gospodin kaže kako druženje nije dobro za nju.
Ne osjeća se dobro u posljednje vrijeme.
- Žao mi je što to čujem. - Kako, molim?
Kažem, ovo lijepo ljetno vrijeme trebalo bi joj goditi.
Da, gospođice. Popodne će izići vani.
Nakon dugo vremena. Doviđenja, gospođice.
Doviđenja. Lijepih li jagoda.
Ja nikad ne nađem tako velikih. Kušat ću jednu za sreću.
Doviđenja.
Imate li prtljagu, možete započeti odmah.
- Hvala, gospodine. Dolje je, gospodine. - Onda smo se sve dogovorili.
- Vaša će plaća iznositi 16 funti godišnje. - Da, gospodine. Sve mi je jasno.
Još samo nešto...
ne želim da uznemirujete gospođu oko ičega, ikada.
Imate li pitanja, samo dođite k meni.
Da, gospodine.
To mi odgovara, gospodine.
Onda ćete to upamtiti. Vaša prethodnica nije.
Zato je i otišla.
Možda izgleda pomalo neobično...
ali gospođa zna biti poprilično napeta.
Elizabeth, uđite.
Ovo je Elizabeth, kuharica.
- Zdravo. - Ona je pomalo nagluha.
- Zdravo. - Elizabeth, ovo je nova kućna pomoćnica.
Objašnjavao sam joj njezine dužnosti. Začas će sići dolje.
Veoma dobro, gospodine. Vidimo se dolje.
- Ova je staromodna, nije li? - Kako to mislite?
Znate, stroga.
Neću spavati s njom u istoj sobi.
Jeste li vidjeli kako me je gledala?
Možda je takva zbog vaše odjeće, ne mislite li?
- Što nedostaje mojoj odjeći? - Malo je, kako bih rekao, preglasna?
- Nadam se da niste hirovita djevojka, Lucy. - Zovem se Nancy, gospodine,
Ispričavam se, Nancy. Jeste li?
- Ne bih rekla, gospodine. - Drago mi je to čuti.
Gospođa zahtijeva da sve bude kako treba i na svom mjestu.
- Doista, gospodine? - Da.
Ja također.
Ovo je naša nova kućna pomoćnica.
- Kako ste? - Posve dobro, gospođo.
- Sad možete otići, Nancy. - Dobro, gospodine.
Čini se dragom djevojkom.
Drago mi je. Nisi me valjda puno čekao.
- Morala sam se vratiti po vodič. - Izgledaš prekrasno.
Jer sam sretna. Idemo u obilazak Londona.
- Znaš li koji je danas dan? - Da.
Točno prije tri mjeseca...
izišli smo iz one crkvice na jezeru, kao muž i žena.
Imam dar za tebe, Paula.
Gdje si našao nešto tako lijepo?
Pripadao je mojoj majci, a prije toga njezinoj majci...
i sad pripada tebi.
Uvijek ću ga nositi.
Uvijek, dragi moj.
Kako je to lijepo od tebe.
Bojim se da zatik nije baš čvrst.
- Ne. - Dat ću ga popraviti.
Bolje da ga ne nosiš dotad.
Mogla bi ga izgubiti. Znaš, ti si sklona gubiti stvari.
- Da? Nisam bila toga svjesna. - Samo male stvari.
Stavit ću ga na sigurno.
Eto ga.
Evo, zapamti gdje je.
- Ne budi smiješan. Naravno da ću zapamtiti. - Šalim se, draga moja.
- Ovo je London. - To je pjesma.
- Dobar dan. - Dobar dan, gospođo.
Lijepo je ponovno vidjeti vas vani.
- Kamo idemo, gospođo? - Do Londonskog tornja.
Dobro, gospođo. Idemo do Londonskog tornja.
Što je gospođi? Meni ne izgleda bolesno. Zar ne?
Ne znam. Meni se ne čini tako.
Ali gospodin stalno govori da jest.
Evo, dame i gospodo, ovdje imamo krvnikovu sjekiru...
i krvnikov panj.
Ovo su izvornici na kojima su povijesne ličnosti poput Lady Jane Grey...
i Kraljice Catherine Howard bile obezglavljene.
Žrtve bi klečeći položile glavu preko panja...
uglavile vrat u udubinu...
našto bi udarila sjekira...
odrubivši glavu od tijela jednim udarcem...
a za nevolju, i s dva.
S desne strane imamo poznato mučilo...
spravu za mučenje na kojem su zatvorenici raspinjani...
a nerijetko i rastrgani...
u nastojanju da se iz njih izvuče bilo kakvo priznanje, makar i lažno.
Tu si. Pitao sam se gdje si se sakrila.
Tamo je bilo zagušljivo. Hajdemo na sunce.
- Hoćemo li vidjeti sobu za mučenje? - Svakako. Mislim da je upravo ondje.
Ujače Brian, što ti je? Lzgledaš kao da si vidio duha.
- To je upravo ono što mi se pričinilo. - Duhovi ne postoje.
Znam. Hoću reći kako mi se pričinilo da vidim nekoga tko je sigurno mrtav.
Ne znam tko je to. Izgledalo je kao da me poznaje i...
Inače se naklanjaš ljudima koje ne poznaješ?
Ne. Valjda da sam ga negdje srela.
- Govoriš li mi istinu? - Naravno. Zašto bih lagala?
- Ne znam tko je on. - Ipak si mu se nasmiješila. Zašto?
Kažem ti, nisam razmišljala. Ne znam zašto sam to učinila.
Kao i obično.
- Što kao i obično? - Ništa.
Samo primjećujem, Paula, kako si...
- u zadnje vrijeme zaboravljiva. - Zaboravljiva?
Gubiš stvari i...
Ne brini, Paula. Nije to ništa.
- Umoriš se i... - Da, sigurno je to. Umorim se.
- I sad sam umorna. Hoćemo li kući? - Ne, moramo još vidjeti dragulje.
- Tamo su u onoj zgradi. - Kako znaš?
Što kažeš?
Kako znaš gdje su? Nikad nisi bio ovdje.
Vodič nam je rekao.
Odsutna Paula sad je i sumnjičava?
Ne, naravno da nisam, Gregory.
KRUNA PRINCA OD wALESA
Kohinoor ili "Planina svjetlosti".
Najpoznatiji dijamant na svijetu.
"Kraljevska kruna...
- To je ona tamo. - Da, znam.
"...napravljena je za krunidbu kraljice Viktorije.
"Među ostalim draguljima sadrži rubin Crnog princa...
"veličine kokošjeg jajeta, safir Stuartovih...
"jedan od dragulja...
"koje je James II odnio kad je pobjegao u Francusku...
"zajedno sa dijamantima i biserjem s naušnica kraljice Elizabete."
Dragulji su divne stvari.
Imaju svoj vlastiti život.
Gregory, možemo li sada kući?
Naravno, draga. Idemo.
Ono je gospođina soba. Ono je gospodinova.
Moramo se pobrinuti za sve to. Imaš li plahte?
Mislila sam da tu ima više od toga, ali...
- Što je gore? - Nije bitno.
- Cijeli kat je ograđen daskama. - Zašto?
Tako je gospodin htio.
Imaš pravo.
Ništa nije ljepše od sunčanog Londona.
Žao mi je što sam to pokvarila odvukavši te kući tako rano.
Trebaš malo prileći i odmoriti se nakratko, Paula.
Hoćeš da ostanem s tobom i ne odem vani večeras?
Ne. Samo ti idi raditi kao i obično.
Možeš li raditi u toj iznajmljenoj sobi?
Voljela bih da mi je pokažeš da je malo uredim.
Nikad ne primjećujem okoliš dok radim.
Daj mi svoj broš da ti ga dam popraviti.
Što ti je? Nešto nije u redu?
Ne mogu ga naći.
Što?
Nisam ga mogla naći u Tornju.
Moram sve izvaditi vani.
Znam da je bio ovdje. Nije mi jasno.
Nisam ga mogla izgubiti. Mora biti ovdje.
Siguran sam da je tu.
Nije.
Paula, nisam li ti rekao? Kako si ga mogla izgubiti?
Sigurno sam ga nehotice izvadila s nečim.
- Užasno mi je žao. Molim te oprosti mi. - Da ti oprostim, draga?
Pa nije to tako ozbiljno. Nije vrijedno toga.
Ali to je tvoj dar za mene, broš tvoje majke. Htjela sam ga uvijek nositi.
Ne sjećam se da sam otvarala torbicu. Valjda jesam.
Sigurno si ga stavio unutra?
Zar se ni toga ne sjećaš?
Da, naravno da se sjećam.
Ali počinjem sumnjati u vlastito sjećanje.
Kažem ti, umorna si, to je sve.
Nije to ništa. Siguran sam da nije.
Ne brini se toliko, Paula. Ne brini se.
- Nancy, je li gospodin izišao? - Da, gospođo. Maloprije.
Pobrinite se da ima dovoljno ugljena u kaminu njegove sobe.
To ste mi već rekli, gospođo.
Nancy, jeste li pojačali svjetlo tamo?
Pojačala? Ne, zašto?
Mislila sam da jeste, jer se ovdje smanjilo.
- Nisam ga ni takla. - Ali ovo se smanjilo.
Možda je Elizabeth upalila drugo u kuhinji.
Nije mogla. U krevetu je već sat vremena.
Čujem je kako hrče.
Čudno.
- Laku noć, Nancy. - Laku noć, gospođo.
- Da, to je to. - Kako, molim?
Kažem to je to. Kuća Alquistove.
To se dogodilo gore u primaćoj sobi. Onaj prozor tamo.
Ja živim tu prekoputa. Zovem se Thwaites, gospođica Thwaites.
- Drago mi je. - Drago mi je.
Možda mi možete reći je li kuća već dugo useljena?
Oko četiri ili pet mjeseci. Dođite.
Znate li slučajno tko živi u toj kući?
Da. Par došljaka. Antonovi. Čudno je tu nešto.
- Kako to mislite? - Nikad ne primaju posjete...
nikad nikuda ne idu. Barem ona ne ide.
Mislim da ste u krivu.
Danas ih nema kao obično. Dođite, golubići.
Dođite, vrapčići. Što ste rekli?
Čini mi se da nije točno kako ona nikad ne izlazi.
Kakvo iznenađenje.
Vi ste, gospođo. Nisam ni znala da ste izišli.
Izišla sam u šetnju, ali čini se da će kišiti...
- pa sam se vratila po kišobran. - Naravno, gospođo.
Ako se gospodin vrati i pita za vas?
- Kažite mu da sam išla prošetati. - Sami, gospođo?
- Naravno. Zašto ne? - Ako gospodin pita gdje ste?
Kažite mu samo da sam...
Vidite na što mislim? Ide vani, vraća se, ulazi.
Čudno. Odista čudno.
Čudna je i posluga. Ta je sobarica veoma drska.
Veoma je tajnovita. Ne želi pričati sa mnom...
ali bi, da sam kojim slučajem muškarac.
Kako se samo ophodi s područnim policajcem.
To je skandalozno!
Eto ga, nema više. Letite, golubići. Bit će sutra još.
Ma gledaj!
Novine! Hvala, gospodine. Ostatak, gospodine.
Posebni prilog. Posebno izdanje. Pročitajte sve o tome.
Evo, gazda. Novine? Dobro, gospodine. Hvala, gospodine.
Vrati taj spis gdje si ga našao. Kažem ti, slučaj je zaključen.
Neću ga ponovo pokretati uzalud.
Razumiješ li? Lonako nisi imao pravo kopati po arhivi.
- Budge te nije smio pustiti tamo. - Oprostite, generale.
- G. Cameron je vaš pomoćnik... - Onda bi mi trebao pomagati...
a ne kopati po deset godina starim stvarima samo zato što mu se nešto pričinilo.
- Dobro, Budge, ostavi nas. - Razumijem, generale.
Uostalom, zašto te zanima ovaj slučaj?
Bio je to prilično poznat slučaj...
i svojevremeno me se veoma dojmio.
K tome...
jednom sam upoznao Alice Alquist. Slušao sam je...
na svečanoj predstavi kad mi je bilo 12 godina...
te sam je upoznao kasnije u njezinoj sobi.
Zvuči smiješno, ali mislim da je to najljepša žena...
koju sam ikad vidio, ne mogu je zaboraviti.
- A sad... - Vidio si nekoga tko izgleda poput nje.
- Živi u istoj kući. - Zašto ne bi?
Ako joj je nećakinja, kuća joj vjerojatno pripada.
A ako želiš upoznati lijepu ženu...
nemaš pravo izgovarati se poslom.
Nije to, gospodine.
Ali kažem vam, gospodine, osjećam kako se tu nešto neobično događa.
Možda i više nego neobično.
Gledaj, Brian, jednom zasvagda, od slučaja se odustalo jer je beznadežan.
Što se tiče dragulja, od toga se odustalo po naredbi...
najviših instanci.
Dragulji?
Ovdje ništa ne piše o draguljima.
Bili su tu i neki dragulji. Dao joj ih je...
netko na visokom položaju.
Neki od tih kraljevskih dragulja su...
- Zapravo, stranog podrijetla. - Što se dogodilo s njima?
- Nestali su. - Eto zašto je ubijena.
To je službena verzija.
Premda mi nije jasno što bi ubojica uradio s draguljima.
Toliko su poznati da ih nikome ne bi mogao prodati.
- Zar se nikad više nisu pojavili? - Ne koliko ja znam.
Dobro onda, gdje bi mogli biti?
Ne znam. Slučaj ubojstva zaokupio je svu pažnju...
kao što vidiš iz dokumentacije. Nije se ni pokrenuo sudski postupak.
Bilo je samo uobičajenih osumnjičenika.
Pročitao si njihova imena u dosjeu.
Ali nije bilo ničega što smo mogli dokazati.
Sad molim te idi, budi dobar. Imam posla.
Dobro, gospodine.
Do viđenja, gospodine.
- Dobar dan, g. Cameron. - Williams.
- Trebali ste me, gospodine? - Da.
Vi niste oženjeni, zar ne?
Nisam, gospodine.
- Gdje ste raspoređeni? - Na East Endu, gospodine.
Kako bi vam se svidjela jedna ljepša četvrt?
- Bio bih zadovoljan, gospodine. - Vidjet ćemo što se da uraditi.
Zasad nemojte nikome ništa govoriti.
Ako želiš dodati ugljena na vatru, Paula, zašto ne pozoveš sobaricu?
Oprosti. Nisam te htjela probuditi. Samo nastavi spavati, dragi.
Ne, Paula.
Kad si me već probudila, možemo se i raskomotiti.
- Pozovi sobaricu. - Mogu i sama to napraviti.
Već smo pričali o tome.
Molim te, pozvoni sobarici.
To je tako nepotrebno.
Što misliš zašto postoji posluga?
Odgovori mi. Zašto po tebi postoji posluga?
Da bi radila. Posluživala nas, valjda.
Točno.
Samo što mislim kako moramo imati malo obzira.
Nemoj se ljutiti na mene.
Ne ljutim se na tebe.
Ima puno stvari...
- Zvali ste me, gospodine? - Ne. Gospođa je zvala.
Hajde. Zašto ne kažeš Nancy zbog čega si je zvala?
- Molim vas dodajte malo ugljena, Nancy. - Dobro, gospođo.
Izgledate jako lijepo danas, znate li to?
Ne bih baš znala, gospodine.
- Večeras imate slobodnu večer, zar ne? - Da, gospodine.
Koga ćete susresti večeras? Možete upaliti i svjetlo, Nancy.
Vidim da su promijenili dežurnog policajca.
Hoće li i njegovo srce biti među onima koje ste se dosad rascijepali?
- Nisam znala da je tako, gospodine. - Siguran sam da jest.
A i ta vaša boja lica...
siguran sam da je i ona proizvod nečega.
Priznajem, to radite jako dobro.
Zapravo, možda vam ne bi bilo teško...
kad biste neke od svojih tajni prenijeli gospođi...
i pomogli joj da se riješi bljedila.
Naravno. Bit će mi zadovoljstvo učiniti sve što mogu, gospodine.
- Je li to sve što trebate? - Da, osim čaja kad bude spreman.
Dobro, gospodine.
Kako možeš tako pričati s Nancy?
Pa ti si ta koja želi ravnopravnost s poslugom.
Mislio sam da se tako i ponašam. K tome, samo sam malo koketirao s njom.
Nije ni čudo da me ta djevojka prezire, kad je tako ohrabruješ.
Prezire te? Zašto to misliš?
Zbog njezina nastupa!
Načina na koji razgovara sa mnom, kako me gleda.
Kako te gleda?
Nadam se da ne počinješ ponovo umišljati stvari.
- Nije tako, zar ne, Paula? - Naravno da nije.
Nadam se da nije, ali kad počneš govoriti o načinu na koji te Nancy gleda...
Ne okreći se, Paula. Moramo raščistiti ovo.
Zar stvarno misliš da te Nancy prezire?
Odgovori mi, Paula. Misliš li?
Ne, Gregory.
Drago mi je da je tako. Muči me kad nisi dobro i umišljaš stvari.
Uđite.
Što je sad?
Dozvolite, gospodine. Gospođica Thwaites je dolje.
Pita je li gospođa kući.
Mislite na staru nametljivicu s druge strane trga?
Da, gospodine. Povela je i nećaka.
Mislim da se ne moramo zamarati s njima.
- Kažite joj da gospođa nije kući. - Gregory, čekaj, ona je bila...
Draga, ako je jednom pustiš, uvijek ćeš je imati ovdje.
Ali toliko je puta zvala, a nikad je nismo pozvali...
Ne želim da mi se ljudi motaju po kući!
Vodi i obitelj sa sobom.
Kažite gospođici Thwaites...
da je gospođi žao, ali da se ne osjeća dobro.
Dobro, gospodine.
Gregory, zašto si tako postupio? Bilo bi mi drago vidjeti je.
Mislio sam da samo želiš biti pristojna.
Zašto mi nisi rekla da je doista želiš vidjeti?
Nisam mogla ispred te djevojke.
Moraš prevladati taj smiješni strah od posluge.
Da si je stvarno htjela vidjeti, samo si trebala reći:
"Dovedi je, Nancy", zar ne?
- Da, ali... - Žao mi je, gospođice. To je sve što znam.
Gospođa nije dovoljno dobro da bi ikoga primila.
Molim vas kažite joj kako nam je žao.
Dođi, draga tetkice.
Ionako ne bi imala vremena vidjeti ih.
Moraš se odjenuti, urediti kosu.
Zašto?
Večeras izlazimo.
Izlazimo? Nisi mi rekao.
Ili sam zaboravila?
Nije li ovo ljupko? Ovo je iz nove operete u Gaietyju.
Da barem mogu skladati poput Straussa.
Paula, ludice moja, nemoj raditi to lice.
Naravno da nisi ništa zaboravila.
Ovo je moje iznenađenje za tebe. Večeras idemo u kazalište.
Prekrasno!
- A ti si mislila da sam bio okrutan. - Ne, nisi bio okrutan.
Da držim ljude daleko od tebe, da te držim zatočenom.
Ti si najbolji čovjek na svijetu.
Oprosti mi.
Tako sam sretna.
Što ne valja?
Paula, ne želim te uznemirivati. Ako staviš stvari na svoje mjesto...
dok mene nema, pravit ćemo se da ništa nije bilo.
Ali što? Gregory, što?
Molim te ne okreći mi leđa. Što se dogodilo?
Stvarno ne znaš?
Ne, ja...
Gledaj.
Da.
Nestala je mala slika.
Tko ju je skinuo?
- Zašto je skinuta? - Da, zašto?
Zašto je skinuta prije?
Lzvadi je iz skrovišta i vrati je na njezino mjesto.
Ali ja je nisam skrila. Zaklinjem se da nisam. Zašto bih?
Nemoj me tako gledati.
Netko drugi je to uradio.
Ne, molim te nemoj ih zvati.
- Nemoj me sramotiti pred poslugom. - Molim te prestani histerizirati.
Sad sjedni i smiri se prije nego što dođu.
Moramo ovo riješiti jednom zasvagda.
Molim vas uđite, Elizabeth.
Jeste li primijetili da nešto nedostaje u ovoj sobi?
Nedostaje, gospodine?
Ne. Ne bih rekla, gospodine.
Pažljivo pogledajte zidove.
- Nedostaje mala slika, gospodine. - Točno.
- Jeste li je vi odnijeli? - Ne, gospodine.
Jeste li je ikad skidali s njezinog mjesta?
- Ne, gospodine. Zašto bih to radila? - Doista, zašto?
Vi idete u crkvu, zar ne?
- Gdje, gospodine? - U crkvu!
Da, gospodine.
Molim vas poljubite Bibliju kao sveti zavjet da ste govorili istinu.
Hvala, Elizabeth. Sada možete otići. I pošaljite odmah Nancy ovamo.
- Nancy. - Da, gospodine.
Gregory, ne zovi tu djevojku.
Kazat ću bilo što. Kazat ću da sam ja. Neću dozvoliti da...
Molim te! Molim te udostoji se malo.
Ovo je dovoljno bolno i bez tvojih ispada.
Molim te vrati se.
Kad već sumnjičiš poslugu...
moramo to raščistiti. Sad sjedni.
Jesi li čula što sam rekao?
Sjedni.
Dođi ovamo, Nancy.
S ovog zida skinuta je slika.
Bogme jest. Čudno.
Nisam vas pitao za komentar.
Želio sam znati jeste li vi skinuli sliku.
Naravno da nisam, gospodine. Zašto bih je poželjela skinuti?
Hoće li i ona poljubiti Bibliju, Paula, ili ćeš joj vjerovati na riječ?
- Naravno da ću joj vjerovati. Pusti je. - Dobro. Možeš ići, Nancy.
Daj mi tu Bibliju!
Evo. Vidiš? Kunem se na Bibliju da ja nisam skinula tu sliku.
Idi potražiti tu sliku.
Znači ipak si cijelo vrijeme znala gdje je.
Nisam znala.
Samo sam pogledala ovdje zato što je ovdje već dvaput pronađena prije.
Nisam znala, Gregory.
Nisam.
Mislim da je bolje da odeš u svoju sobu.
Ne idemo u kazalište?
Mislim da se ne osjećaš dovoljno dobro za kazalište.
Sad dođi.
- Ako sam ja skinula tu sliku... - Ako?
Ako sam je ja skidala i prije...
ako radim sve te besmislene, beznačajne stvari...
To je tako besmisleno. Zašto bih skidala tu sliku?
- Onda ja više ne znam što radim. - Ja znam, Paula.
- U tome i jest problem. - Ali onda, ako je to istina...
onda moraš biti nježan sa mnom.
Moraš imati strpljenja sa mnom.
Molim te, Gregory. Molim te.
Dođi, Paula.
- Bolje je da odeš u svoju sobu. - Što ćeš ti raditi?
Idem raditi i zaboraviti na sve ovo.
Ne. Molim te ne ostavljaj me samu ovdje.
Toliko se bojim kad sam ovdje sama iz noći u noć, a ti si vani.
Bojiš se? To mi nikad prije nisi rekla.
Kažem ti sad! Bojim se ove kuće!
Čujem zvukove i korake.
Zamišljam svašta, kako ima ljudi u kući.
Bojim se i sebe same. Gregory, molim te!
Molim te ne ostavljaj me. Ostani sa mnom. Gregory, zagrli me, molim te!
Molim te. Zagrli me, Gregoy.
Nadam se da će ti ujutro biti bolje.
Ona je, čini se sve lošije, zar ne, gospodine?
Molim vas da o gospođi ne govorite "ona".
Hvala, Nancy.
I večeras idete skladati, gospodine?
- Uvijek radite, zar ne? - Da.
Kako ćete vi iskoristiti slobodnu večer?
Idem u vodvilj.
- Nikad nisam bio u engleskom vodvilju. - Ne znate što ste propustili, gospodine.
- Veoma bi vam se svidjelo, gospodine. - To ćemo još vidjeti.
A s kim idete tamo?
S gospodinom, prijateljem.
Pa sad, znaš, Nancy, je li...
gospoda su ponekad sklona...
- osloboditi se s mladim djevojkama? - Ne, gospodine, ne sa mnom.
Mogu se brinuti za sebe kada to želim.
Čini mi se da nipošto niste djevojka koju bi gospođa...
- trebala imati za sobaricu. - Nisam, gospodine?
Ona nije jedina koja živi u ovoj kući, zar ne?
Lord i Lady Dalroy pozivaju
g. Briana Camerona na glazbenu večer
12. studenog u 21:00 R.S.V.P. Kuća Dalroy
Neka ljudi sami pronađu mjesto za koncert.
Neka sjednu gdje žele.
Oni kojima nije do glazbe mogu otići u sobu za pušenje.
- Smijem li? - Briane.
Dobra večer.
Dobra večer, Lady Dalroy. Kako ste, gospodine?
- Kako si momče moj? Lijepo je vidjeti te. - Jesam li došao prvi?
Moram vas zamoliti uslugu. Hoćete li imati domjenak kasnije?
Da, posjela sam te do Laure Pritchard.
Ne sviđa mi se Laura Pritchard. Ona ima treći krajnik.
Svašta. Ona je veoma ugodna djevojka, i želim da budeš dobar prema njoj.
Zar još nisi naučio da je Mildred neizlječiva snubiteljica?
Prema gđici Pritchard bit ću dobar drugi put.
Večeras bih želio da me posjednete do gospođe Anton. Hoćete li?
- Mučiš me. Dobro. - Tko je gospođa Anton?
Ona je nećakinja Alice Alquist. Dolazila je ovamo kao dijete.
Brian mi je rekao da se vratila u London i udala...
pa sam ih pozvala večeras. Usput, tko je g. Anton?
Što on radi? Odakle dolazi?
Posjednite me do nje večeras, i saznat ću to za vas.
Žao mi je, Briane, ali ipak ćeš sjediti do Pritchardove.
- Antonovi ne mogu doći. - Ne.
- Pismo od nje? - Ne. Od njega.
- Njega? - Da. Čini se da je bolesna.
Kako je zamorna. Pročitaj ako želiš.
Ja moram ići urediti stolove. Idemo, Freddy. Trebaš mi.
Jesi li to ti, Paula?
Da.
Zašto si tako odjevena?
Jer je večeras prijam kod Lady Dalroy.
Ali odgovorio sam im.
Znam.
Napisao sam da se ne osjećaš dobro.
Osjećam se dovoljno dobro, i želim ići.
Lady Dalroy je bila dobra prema meni kad sam bila dijete...
i idem.
Moram izići iz ove kuće, sresti ljude...
i vidjeti malo što se vani događa.
Idem na taj prijam, Gregory.
Bojim se da ćeš ići sama.
Onda ću ići sama.
Nisam znao da ti ta zabava toliko znači.
Začas ću se presvući.
Nisi valjda mislila da ću te pustiti samu, zar ne?
- Ne znam. - Evo me odmah.
Uđite.
Oh. Jeste li što trebali, gospođo?
- Da. Molim vas pozovite kočiju. - Ali mislila sam da ste...
Zovite kočiju, Nancy.
- Ide li i gospodin, također? - Da, ide i on.
- Molim vas, požurite. - Dobro, gospođo.
Kočijašu!
Treba ti kočija za izlazak?
Mo'š mislit. Idem na večeru u Buckinghamsku palaču.
- Prekrasno ću se provesti večeras. - Što ti je?
Prvo idu vani, onda ne idu. Pokvarili su mi planove.
Nije mi ništa rekao.
Bolje da odeš. Izići će svaki čas.
- Vidimo se u nedjelju? - Možda.
- Na istom mjestu? - Na istom.
- Laku noć. - Laku noć.
Ogrni se ogrtačem. Vlažno je. Do kuće Dalroy.
- Laku noć, Nancy. - Provedite ugodnu večer, gospodine.
Vi ste Paula Anton. Sigurna sam da me se ne sjećate.
Kako ne, Lady Dalroy.
Bilo je to ovdje na dječjoj zabavi, a bio je i mađioničar.
- Dopustite da vam predstavim mog supruga. - Drago mi je.
Nadam se da ćete nam oprostiti zbrku...
ali mojoj je ženi odjednom bilo bolje, i željeli smo doći po svaku cijenu.
Naravno. Bit će mjesta tamo preko.
Seratsky još nije svirao. Vidimo se kasnije za večerom.
- Što gledaš? - Ništa.
Učinilo mi se da vidim poznanika, to je sve.
Nestao mi je sat.
- Nisam ga ja tu stavila. Kunem se... - Možete malo tiše, molim vas?
Paula, molim te obuzdaj se.
- Da nas ovako vide u javnosti. - Ne.
Dođi.
Žao mi je, ali bojim se da je mojoj ženi opet loše.
- Hoću li pozvati doktora? - Ne. Samo ću je odvesti kući.
Nismo trebali doći večeras, ali ona je žarko željela.
Tako mi je žao, Lady Dalroy.
Mislim da je ovo naj...
Tako sam se trudio da to zadržim između ovih zidova, u vlastitoj kući.
Sad, zato što si željela izići večeras, cijeli će London brujati o tome.
Kad bih samo mogao ući u taj tvoj um...
i shvatiti zašto radiš te sulude, uvrnute stvari.
Želiš li kazati da sam luda?
- To je ono što pokušavam ne kazati. - Ali to misliš, je li tako?
To je ono što nagovješćuješ i nabacuješ već mjesecima, sve otkad...
- Otkad što? - Od dana kada sam izgubila tvoj broš.
Da, tada je sve počelo.
Ne, počelo je prije toga.
Prvog dana ovdje, kada sam pronašla ono pismo.
- Koje pismo? - Ono koje sam pronašla u dionici...
od čovjeka po imenu Bauer.
Sergis Bauer. Da, sjećam se.
Da, imaš pravo. Tada je sve počelo.
Još te vidim, kako stojiš tamo i govoriš:
"Vidi ovo pismo", buljeći u prazno.
- Što? - Nisi imala ništa u ruci.
Što?
Bio sam zapanjen, ali onda nisam znao...
koliko sam imao razloga za to.
- Ne znam. Razloga za što? - Onda nisam znao za tvoju majku.
Što o mojoj majci?
Tvoja je majka bila luda.
Umrla je u umobolnici kad si imala samo godinu dana.
To nije istina.
Raspitao sam se o sestri Alice Alquist.
Razgovarao sam s njezinim doktorom.
- Želiš li ga vidjeti? - Ne.
Opisao mi je njezine simptome. Želiš li ih čuti?
Započelo je s umišljanjem stvari, zvukovima, koracima, glasovima...
a onda su joj glasovi počeli govoriti.
Na kraju, umrla je u ludnici posve izbezumljena.
Ne! Molim te prestani.
Sad ćeš valjda shvatiti puno toga o sebi i meni.
Sad ćeš valjda shvatiti zašto ne možeš izlaziti vani.
Sigurno je bio razočaran što si otišla prije nego li je mogao popričati s tobom.
Tko?
Čovjek koji je sjedio iza nas.
- Gdje? - Večeras.
Otišla si samo zato što si znala da će biti tamo.
Što, Gregory? Tko?
Čovjek kojemu si se naklonila onoga dana u Tornju.
Tko je on, netko koga znaš otprije? Netko koga si odbila, možda?
Nikad ga nisam upoznala. Ne znam tko je on.
Tko je on? Zašto me slijedi u stopu?
Ne znam tko je on.
- Lažeš. Zašto mi lažeš? - Nikad ti ne lažem.
Oprosti mi. Nisam to smio reći.
Znam da mi nikad ne lažeš. Vjerujem ti.
Ti ne lažeš. To je gore od laganja.
Zaboravila si. Zaboravila si ga kao što sve zaboravljaš.
Ali možda griješim što to pokušavam riješiti sam.
Tvoj slučaj zahtijeva ljude koji znaju s tim stvarima.
Imat ćemo posjetu, i to uskoro.
- Doktora? - Dva.
Mislim da su potrebna dvojica.
Da?
OBITELJSKA KUĆA - IZNAJMLJUJE SE
Vi ste, pozorniče.
Dobra večer, gospodine.
- Gadna noć za šetnju, zar ne? - Doista gadna, gospodine.
Gdje je nestao?
Nije me prošao kraj mene uličicom.
Ovdje je skrenuo. Sigurno si ga izgubio u magli.
Čuo bih mu korake, g. Cameron.
Sigurno je zamakao za jednom od ovih kuća.
Da, ali za kojom? I zašto?
Misliš li da je mogao otići svojoj kući?
- Ako jest, gospodine, to nije protuzakonito. - Ne, ali je protiv zdravog razuma.
Zašto bi izišao iz kuće i skrenuo iza ugla...
samo da bi se vratio odakle je pošao?
Ali ulaz za poslugu na broju 9 je sprijeda.
Nema ulaza u broj 9 otraga.
- Onda gdje je mogao otići? - Broj 5 je neuseljen.
Ali što bi radio u napuštenoj kući?
Ne znam, Williams.
Stižem, gospođo.
Što je, gospođo?
- Pomozite mi. Tako sam umorna. - Da, gospođo.
Jeste li vi pojačali svjetlo?
Jeste li vi upravo pojačali svjetlo negdje na donjem katu?
Ne, zašto, gospođo. Upaljeno je u kuhinji cijelu večer, to je sve.
Učinilo mi se da se smanjilo, kao da je netko...
pojačao u nekom drugom dijelu kuće.
Nema nikoga u kući osim mene, gospođo. Nancy se još nije vratila.
Ali plin ide kroz cijevi, gospođo.
I vjerujem da ga nekad ima više...
a nekad manje.
Da, vjerujem da je tako.
- Čujete li nešto? - Čujem li što, gospođo?
- Da. Gore. Poslušajte. - Što da čujem, gospođo?
Te zvukove. Te šumove gore.
Ne, gospođo.
Ali čuju se. Zvuči kao da se netko kreće.
- Elizabeth, slušajte, molim vas. - Nema gore nikakvih zvukova, gospođo.
Kako bi ih i bilo? Cijeli kat je zatvoren.
Znate to dobro kao i ja. Nitko se ne može popeti gore.
Znate, gospođo, to samo umišljate.
POZADINA - NEUSELJENA KUĆA
I ravno u pokrajnju uličicu.
Williams, uđite. Uranili ste. Biste li donijeli još jednu šalicu?
- Sjedite. Raskomotite se. - Hvala, gospodine.
Onda?
Ne znam što to znači, ali jutros oko 3:00...
stajao sam na uglu trga Thornton, gledajući u oba smjera...
kad odjednom, evo ti opet našeg prijatelja.
- Dolazio je iz pokrajnje uličice, čini mi se. - Da?
Dobro sam ga pogledao pod uličnom svjetiljkom.
Kažem vam, taj čovjek nešto muti.
Što?
Ne bih se usudio jamčiti što točno...
ali bio je nekako nesređen.
Odjeća u neredu, kravata sa strane. Bio je sav prljav i prašnjav, čak i po licu.
- Da se nije potukao? - Nije mi tako izgledao, gospodine.
Više kao da je kopao po potkrovlju ili tako nešto.
Poslužite se kavom.
Hvala, gospodine. Već sam doručkovao.
Doručkovao sam u kuhinji na broju 9, kad smo već kod toga.
Je li vam Nancy štogod rekla?
Ako mene pitate, Nancy postaje presmiona.
Gazda joj je rekao...
kako gospođa odlazi na dulje vrijeme...
i da želi da ona ostane i brine o njemu.
Gazda joj je rekao da bi gospođa mogla otići?
Tako je, gospodine.
- Na dulje vrijeme, rekao je? - Da, gospodine.
Što mislite da bi to moglo značiti?
Lz svega što ste mi rekli ovih tjedana, to bi moglo značiti...
bilo koju od poprilično neugodnih stvari.
- Moram ući u tu kuću večeras. - Ne dok je on tamo.
- Izlazi svake večeri? - Točno, gospodine.
Večeras nakon večere.
Nancy kaže da joj je rekao da nikoga ne pušta.
Onda ćeš se morati pobrinuti da Nancy večeras ne bude kući.
- Sve ću učiniti za policiju, gospodine. - Znao sam da nećeš imati ništa protiv.
Ima samo još jedna stvar.
Kako znate da će vas gospođa primiti?
Ne znam.
Da.
Mislim da postoji način.
"Ljudi koji svake večeri idu na mjesta javne zabave...
"teško mogu proniknuti..."
Tvoja je majka bila luda.
"Ljudi koji svake večeri idu na mjesta javne zabave...
"teško mogu proniknuti svjež osjećaj veselja...
"kojim opera ili koncert..."
Umrla je u umobolnici posve izbezumljena.
"Ugoda u tijesnoj vožnji...
"...zadovoljstvo izlaska s društvom...
"...pogled na zvijezde, koje na mahove svjetlucaju kroz stabla..."
Oprostite, gospodine, ali gospođa ne prima nikoga.
Je li vam to ona rekla? Vi ste Elizabeth, niste li?
- Kako znate moje ime? - Znam dosta toga o ovoj kući.
Vi ste joj naklonjeni, zar ne? Željeli biste joj pomoći, je li tako?
Ovo je prilika jer ja sam prijatelj, a vi ćete me pustiti da je vidim.
Ne usuđujem se, gospodine. Otpustit će me.
Doista, ne usuđujem se...
- Moj suprug nije ovdje. - Znam to, gospođo Anton.
Vas želim vidjeti.
Idite. Bolesna sam. Ne smijem viđati ljude.
Elizabeth, zaustavi ga. Nisam tražila da dođe.
Gospođo Anton, zovem se Brian Cameron.
Ne smijete biti ovdje. Otiđite.
Ne prije negoli vam dam ovo. Pogledajte to, molim vas.
To mi je dala Alice Alquist prije puno godina u Covent Gardenu.
Bio sam mali dječak osupnut divljenjem.
Sad ćete mi vjerovati, hoćete li?
Vi.
Dala ju je vama.
Nakon svih ovih godina...
veliki obožavatelj kojeg je tajila. Mali dječak.
Recite mi nešto, gospođo Anton.
Planirate li otići ikamo?
Otići? Ne, zašto. Nemam kamo otići.
Ako me muž ne pošalje negdje.
Jeste li zato došli? Da me odvedete?
Jeste li doista tako uplašeni?
Ispričavam se. Odavno nisam ni sa kim pričala.
Ne mogu pričati ni s vama. Ja nisam...
Bojim se da ja...
Bojite se da gubite razum.
Ovdje sam kako bih dokazao suprotno.
Da biste mi pomogli, morate mi odgovoriti na pitanja. Kažite mi...
gdje je vaš suprug sada?
Kamo je otišao?
Unajmio je studio u kojem može skladati.
Ne može raditi u ovoj kući. Mora biti tiho.
Recite mi, je li sad još tko u kući osim nas i Elizabeth?
- Ne. Zašto? - Plin se upravo smanjio.
- I vi ste to vidjeli? - Da, zašto?
Onda se to stvarno događa. Mislila sam da umišljam.
To samo znači da ga je netko drugi upalio.
I ja sam to mislila, ali svake bih večeri pretražila cijelu kuću...
i nikad ne bi bilo drugog svjetla.
Konačno to mogu kazati nekome. Svake noći kad moj muž ode...
Svjetlo se smanji?
- Da. - A potom?
Onda mi se pričinja da čujem zvukove.
Gledam i slušam.
- Kasnije, plin se ponovo pojača. - I on se vrati kući.
Da. Kratko nakon toga.
Uvijek kratko nakon toga.
Kažete da vam se pričinja da nešto čujete. Što čujete?
Zvukove. Šumove iznad moje sobe.
- Što je gore? - Kat pun kovčega i namještaja.
- Jeste li na ovo mislili? - Da!
Ali tko?
Gospođo Anton, vi znate, zar ne?
- Vi znate tko je gore. - Ne.
- Stvarno ne znate? - Ne.
- Kako je to moguće? - Postoji uličica iza ovih kuća.
Odlazi iza nenastanjene kuće na broju 5...
a onda preko krova.
Zašto?
- Rekli ste da je gore stari namještaj. - Tetkin.
I njezina odjeća, kostimi, kovčezi, sve njezine stvari.
Sve njezine stvari?
A rekli su da je slučaj neriješen.
Recite mi, ima li on kakvog oružja u kući?
- Ima pištolj. Zar ne bi smio? - Znate li gdje ga drži?
Mislim da je tamo u njegovom stolu.
Ne možete ga otvoriti.
Ne. Ne smijete to. Tko god bili, nemate pravo na to.
Znat će. Mislit će da sam... Što ću mu kazati?
Nećete mu kazati ništa.
Možda je dobro što sam naišao večeras.
Bila sam u pravu.
Ipak je postojalo pismo.
- I bilo je od Sergisa Bauera. - Molim?
- Koje ste ime rekli? - Sergis Bauer.
Ovo sam pronašla, ali muž mi je rekao da izmišljam, a sad je ovdje.
- Bauer. - Bilo je ovdje svo vrijeme.
Sergis Bauer bio je povezan s Alice Alquist.
Bio je mladi pijanist koji joj je svirao u Pragu. Dajte mi da vidim.
"Draga gđice Alquist, molim za još jedan susret.
"Slijedio sam vas u London."
Gledajte.
"Draga gospođo Dalroy..." Ovo je rukopis moga muža.
Tako je.
Vaš muž i Sergis Bauer su jedna te ista osoba.
Ovo pismo za Alice Alquist napisano je dva dana prije ubojstva.
Rekao je da nema nikakvog pisma, da gubim razum!
Ne. On vas je polako i sustavno dovodio do ludila.
Zašto?
Možda zato što ste pronašli ovo pismo i znali previše.
Ili zato što bi tako on imao nadzor nad vašim vlasništvom, ovom kućom...
te bi mogao tražiti otvoreno umjesto kriomice i u mraku.
Tražiti? Što tu ima za tražiti?
Ono zbog čega je Alice Alquist ubijena: Njezine dragulje.
Ja imam njezine dragulje.
Ovo su dragulji za koje ne znate. Slavni dragulji.
Dragulji koje je tražio one noći...
kad se uplašio čuvši nekoga na stepenicama.
Koga nikad nije vidio.
Malu djevojčicu.
Mene.
Dakle bio je ovdje te večeri, ali nikad nije...
Nije znao za nju.
Nemate pravo. Griješite.
Poznajem ga. On je moj suprug.
Živjela sam u istoj kući s njim.
Govorite o čovjeku za kojeg sam udana.
Gospođo Anton, znam sve pojedinosti slučaja Alquist...
i ako ne griješim više nego ikad u životu...
čovjek imenom Sergis Bauer ima suprugu u Pragu.
Dakle, vidite, cijelu je stvar morao osmisliti...
korak po korak one noći.
Ako je to istina, onda od početka nije bilo ničega.
Ničega istinskog, od samog početka.
Žao mi je što vam ovako sve uzimam.
- Ne. - Morate mi vjerovati.
Vaš život ovisi o tome što ćete sada učiniti.
Cijeli vaš život.
Zar ne vidite kako se sve slaže?
Svjetlo.
Otkad se pojačalo?
Elizabeth, što god se dogodilo večeras, dobro je čuvajte.
Budite bez brige, gospodine.
Ali što ću reći gospodinu kad se vrati?
Neće se više vratiti, Elizabeth.
TRG THORNTON
- Što radiš? - Ležala sam.
Odjevena?
- Jesi li čula što sam rekao? - Da.
Zašto onda ne odgovoriš?
- Ne znam. - Ne znaš?
Znaš li išta o ičemu što radiš?
Bilo bi mi drago kad bi došla sa mnom u moju sobu.
Sjedni na ovaj stolac.
Znaš li na što me podsjećaš dok prelaziš preko sobe?
Jesi li ikad vidjela nekoga kako mjesečari?
Ali ti ne spavaš. Ne, ne možeš me prevariti.
Posve si budna, inače ne bi razbila moj stol!
Sad pazi što ćeš odgovoriti.
Zašto si otvorila moj stol?
Nisam otvorila tvoj stol.
- Nancy? - Nancy je vani.
- Tko onda? Elizabeth? - Ne, nije Elizabeth.
Molim te nemoj me više ispitivati. Pusti me...
Ne. Stoj tu, Paula.
- Zašto si otvorila moj stol? - Nisam otvorila tvoj stol.
- Zašto si otvorila moj stol? - Nisam otvorila tvoj stol. Bio je to on...
On ga je otvorio.
O čemu to govoriš?
Tko je on?
Čovjek.
Čovjek koji me došao potražiti.
- Kada? - Dok si bio vani.
Tko ga je pustio?
Da, gospodine?
Tko je bio čovjek koji je posjetio gospođu dok mene nije bilo?
Koji čovjek, gospodine?
Dajte, Elizabeth. Sigurno ste vi otvorili vrata.
Nitko nije bio ovdje, gospodine.
Ali, Elizabeth...
Ali ti si ga vidjela.
Otvorila si mu vrata.
Elizabeth, kaži!
Ne, gospođo. Nisam nikoga vidjela.
Ali bio je ovdje. Znam to.
Znam to.
Ali bio je ovdje. Znam to!
Vidjela sam ga!
Vidite kako je, Elizabeth?
Da, gospodine. Vidim baš kako jest.
Nisam to mogla sanjati.
Ne, nisam to mogla sanjati.
Jesam li sanjala? Jesam li stvarno sanjala?
Da, Paula, sanjala si. Sanjaš cijeli dan.
- Hoćeš kazati da sam sanjala... - Sve.
- Sve što se dogodilo? - Sve što se nije dogodilo.
Onda je istina.
- Gubim razum. - Nisam li ti rekao?
- Bio je to san. - Kao i sve ostalo.
- Odvedi me. Ne mogu se više boriti s tim. - Hoću.
Bio je to san. Odvedi me.
Jesam li i ja bio u tom zanimljivom snu gospođo Anton?
Vi.
Možda moje prisustvo može pomoći da se prisjetite.
Tko ste vi, dovraga?
Očito puka tlapnja vaše supruge.
- Kako ste ušli u ovu kuću? - Kroz prozor na krovu, kao i vi...
pa niz stepenice. Prilično je lagano.
Hoćete li mi kazati što radite ovdje?
Gđo Anton, bolje otiđite u krevet. Sigurno ste umorni.
Bolje objasnite što radite ovdje.
Kao puka izmišljotina, obični duh u glavi vaše žene...
teško bih mogao nešto raditi ovdje.
Paula, otiđi u svoju sobu, molim te.
Dakle ipak ste ih pronašli.
Bio sam u pravu.
Znao sam čim sam vas vidio da predstavljate prijetnju za mene.
Znao sam otpočetka da ste opasni za nju.
Trebao sam slijediti svoju slutnju, kao što ste vi slijedili svoju.
Činilo se da je Alice Alquist uskrsla iz mrtvih.
Tada nisam znao kako šeta sa Sergisom Bauerom.
- Bojim se da ne znam vaše ime. - Cameron. Želite li i moju adresu?
- Ne. Mislim da znam koja je. - Obojica smo završili našu potragu večeras.
Evo gdje ih je Alice Alquist skrila.
Tamo gdje su ih svi mogli vidjeti, a da ipak nitko ne zna gdje su...
osim čovjeka koji joj ih je dao, i gledao iz kaljevske lože.
Dovitljivo je bilo ušiti četiri neprocjenjiva dragulja između ovoliko drangulija.
- Posljednji put, što želite? - Dragulje i pravdu.
Kakav je osjećaj, Bauer, planirati, ubiti i mučiti zbog nečega...
- i znati kako je sve bilo uzalud? - Uzalud?
Što je bilo gospođo? Kao da sam čula pucanj.
U pomoć! G. Williams, dođite brzo!
Tamo gore!
Lma li koga?
Eto, gospođo Anton, sad mi vjerujete.
Možda biste željeli vidjeti ovo.
Stajali su života jedne žene. Stajali su i vas dosta toga.
- Želim razgovarati sa svojim mužem. - Gospođo Anton, mislim da to nije pametno.
- Želim nasamo razgovarati s njim. - Mislim da je to nemoguće.
- Uvjeravam vas, prilično sam bespomoćan. - Molim vas.
Čekat ću na stepenicama.
Idi i pogledaj je li sluša.
- Ne sluša. - Imaš povjerenja u njega.
- Je li ti rekao puno toga o meni? - Da.
- To su bile laži. - Zašto bi mi lagao?
Zato što je zaljubljen u tebe. Siguran sam. Osjećam to.
Stvarno? Doista to osjećaš, Gregory? Ili bih te trebala zvati Sergis?
Znači i to ti je rekao. Pa što s tim?
Zar nikad nisi čula za umjetničko ime? Moje je Sergis Bauer.
To je dio mog života koji nije vrijedan spomena. To je bio čisti promašaj.
- Zar je to zločin? - Ne, to nije zločin.
Sjećaš li se naših prvih dana. Sjećaš li se Italije?
Bilo je trenutaka kad sam mislila da sam to samo sanjala.
Dođi bliže, Paula.
Bliže.
Pogledaj me u oči.
Ukoliko sam ti ikad išta značio, a vjerujem da jesam...
onda mi pomozi, Paula. Daj mi drugu priliku.
Gledaj, u ladici onog ormara je nož.
Uzmi ga i oslobodi me.
Brzo, Paula. Uzmi nož. Oslobodi me.
Hoćeš li ga uzeti, Paula? Hoćeš li ga uzeti za mene?
Da, uzet ću ga. Uzet ću ga za tebe.
Požuri, Paula.
- Ovdje nema noža. - Ima. Tu sam ga stavio.
- Ne vidim nikakav nož. - Večeras sam ga tamo stavio.
Ne, nema ga ovdje. Sigurno si sanjao da si ga tu stavio.
Hoćeš kazati da je ovo nož što držim u ruci?
Jesi li poludio, mužu moj?
Ili sam ja poludjela? Da, naravno. To je.
Ja sam luda.
Uvijek gubim stvari i skrivam ih.
Ne mogu ih pronaći. Ne znam gdje sam ih stavila.
To je bio nož, zar ne? I izgubila sam ga.
- Paula... - Moram ga tražiti, zar ne?
Ako ga ne pronađem, strpat ćeš me u ludnicu.
Gdje bi sad mogao biti? Možda je iza ove slike.
Da, sigurno je tamo. Ne. Gdje ću sad tražiti?
Možda sam ga tamo stavila. Da, sigurno sam to učinila.
Moj broš. Broš kojeg sam izgubila u Tornju.
Napokon sam ga našla! Vidiš? Ali to ti neće pomoći, zar ne?
A ja ti pomažem u bijegu, zar ne?
- Kako ti luđakinja može pomoći? - Ali ti nisi luda.
Da, ja sam luda, kao i moja majka!
Ne, Paula. To nije bila istina! Pomozi mi.
Da nisam luda, mogla bih ti pomoći.
Što god da si napravio, mogla bih se sažaliti i zaštititi te.
Ali budući da sam luda, mrzim te.
Izdala sam te, jer sam luda i zato što sam luda...
moje srce uživa bez trunke sažaljenja...
bez trunke sažaljenja, gledam te kako odlaziš dok moje srce slavi!
G. Cameron, dođite. Dođite, g. Cameron. Odvedite ovog čovjeka!
Odvedite ovog čovjeka!
- Jesi li spreman? - Valjda.
Ne tražim da me razumiješ.
Među nama su cijelo vrijeme bili dragulji, poput vatre.
Vatre u mojem mozgu koja nas je odvojila...
Ti dragulji koje sam htio cijelog svog života.
Ne znam zašto.
Kočija dolazi, g. Cameron.
Zbogom, Paula.
Zbogom, Gregory.
Ovo će biti duga noć.
Ali završit će. Sviće.
Ujutro, kad sunce izađe...
ponekad je teško vjerovati da je uopće bilo noći.
To ćete i vi otkriti.
Dozvolite mi da vas vidim i ubuduće. Možda mogu nekako pomoći.
Veoma ste ljubazni.
Ma gledaj!
SVRŠETAK